Abikaasade varaga tehingute tegemisel tõusetuvate praktiliste probleemide lahendamine perekonnaseaduse eelnõu kohaselt

Anne Saaber
Tallinna notar

Kehtiv perekonnaseadus on võetud vastu ajal, mil isikute, sealhulgas abikaasade vahelised varalised suhted olid oluliselt lihtsamad kui praegu. Vahepealne areng alates aastast 1994 on toonud kaasa varaliste suhete keerukamaks muutumise ning niisuguste olukordade tekkimise, mis ei ole kehtiva seaduse alusel reguleeritud. Eelöeldu tõttu on notariaat väga huvitatud uue perekonnaseaduse väljatöötamisest eesmärgiga saada lahendus käibes tekkinud probleemidele. Ettekande eesmärk on tuua välja igapäevases notariaalpraktikas enim küsimusi tekitavad olukorrad abikaasade varaga tehingute tegemisega, ning üritada leida neile lahendus seaduseelnõust. Kõrvale on jäetud omandireformist tulenev ühis- ja lahusvara eristamise problemaatika, mis on küll samuti käibes palju muret tekitav, kuid mida on riigikohtu lahendites korduvalt käsitletud ning mille osas uus seadus juba tekkinud olukorda palju muuta ei saa. 

Ettekanne keskendub peamiselt kolmele praktikas kerkinud probleemile:

1) Ühisvara jagamise lepingute ja abieluvaralepingute erisused ja nende mõju suhetes kolmandate isikutega olukorras,  kus ühisvara jagamine ei ole seotud abielusuhete lõppemisega, vaid vara jagatakse abielu kestel ning seadusest tulenevad varalised suhted jäävad kehtima.  Eeltooduga seondub ka kehtiva seaduse madal regulatiivsus abieluvaralepingute sisu osas, mida eelnõu kohaselt asendab numerus clausus abieluvaralepingute liikide osas.

2) Abikaasade vaheliste tehingute vajadus ja võimalused nende teostamiseks. Kehtiv perekonnaseadus võimaldab abikaasadel teha tehinguid lahusvaraga, samuti sõlmida ühisvara täieliku või osalise jagamise kokkuleppeid või kokkuleppeid ühisvara või selle osa valdamise, kasutamise ja käsutamise kohta.  Kuna kehtiva seaduse kohaselt on abielu kestel omandatav vara reeglina ühisvara, siis abikaasade vaheliste tehingute tulemus ei pruugi vastata abikaasade ootustele tehingute tegemisel ja nende tegelikule tahtele, näiteks kui üks abikaasa müüb temale lahusvarana kuuluva eseme teisele abikaasale, siis tulemusena muutub ühisvaraks nii teise abikaasa poolt ostetud ese kui ka müüjaks olnud abikaasa poolt müügist saadud tulu. Probleeme tekitav on samuti abikaasade osalemine ettevõtluses ning mõlema abikaasa kui ühisomaniku õiguste tagamine äriühingus. 

3) Abikaasade osalemise viisid ühisvaraga tehtavates tehingutes.  Nii kehtiv seadus kui ka eelnõu  sätestavad, et ühisvaraga seotud õigusi ja kohustusi teostatakse ühiselt (kehtiva seaduse kohaselt kokkuleppel) ning mõlemad sätestavad ka ühisvaraga tehingu tegemisel võimaluse teostada tehing ühe abikaasa poolt teise abikaasa nõusolekul. Uue seadusega kaasneb võimalus leppida kokku ühe abikaasa õigus ühisvara valitseda, kuid ka nimetatud olukorras säilib teatavate perekonna seisukohalt olulise tähtsusega tehingute tegemise juures teise abikaasa nõusoleku vajadus. Nõusolekute andmisel on tekkinud küsimus, missugune positsioon on tehingu tegemiseks nõusoleku andnud abikaasal teise tehinguosalise suhtes. Seaduseelnõust tuleneb praktikas ilmselt ka palju probleeme seoses nõusoleku vajalikkuse kindlaks määramisega kuna nõusoleku vajadus võib olla seotud raskesti kontrollitavate asjaoludega (näiteks see, kas võõrandatav mootorsõiduk on kogu perekonna kasutuses, aga ka olukord, kus ilma nõusolekuta tehing soovitakse teha põhjendusel, et teise abikaasa nõusolekut ei ole võimalik saada tema äraoleku tõttu).