Mõningaid mõtteid
juristide kvalifikatsiooninõuete ühtlustamise kontseptsioonist
(Kontseptsioonist)

Hannes Kiris
Riigikohtunik

1. Kontseptsioon aitab koostajate arvates lahendada probleemid õigusteenuse osutamisel
(Probleemiks on see, et riik peab tagama kohtukaebeõiguse realiseerimise, selleks peab riik tagama õigusabi asjatundlikkuse, sest õiguslik võimalus valida oma esindajaks kohtus ükskõik kes, ei taga paremat kohtukaebeõiguse realiseerimist)

1.1	Väide, et riik peab tagama kohtukaebeõiguse realiseerimise, on iseenesest õige. Kontseptsioonist ei nähtu aga analüüsi ega ka pelgalt statistikat, mille alusel saaks teha järeldusi selle kohta, et olukord kohtukaebeõiguse ja laiemalt õigusabi asjatundlikkuse tagamisel oleks n.ö katastroofiline ja nõuaks kontseptuaalset muutmist. Samuti ei anna Kontseptsioon vastust sellele, kuidas pärast Kontseptsiooni võimalikku rakendamist probleemid õigusteenuse osutamisel kaovad või vähemalt oluliselt vähenevad.

1.2	Kohtumenetlust reguleerivates seadustikes sisaldub nõue, et kohtumenetluses esindajaks oleval isikul peab olema õigusalane kõrgharidus. Sellise vahendiga on püütud paremini tagada isikute õigusi, vältides ebapädevate esindajate osalemist kohtuprotsessis. Kõnealune vahend on aga eesmärgi saavutamiseks sobiv ja piisav ainult juhul, kui juristidiplom annab vajaliku garantii – tagab, et isik on juristina tegutsemiseks pädev. Juristidiplom annab tunnistust sellest, et isik on läbinud õppekava, mille läbimine on riigi hinnangul piisav juristina tegutsemiseks, s.h mõistetavalt ka õigusteenuse osutamiseks. Ühtsed nõuded õppekavadele peab tagama õppekavade riiklik akrediteering ja õppekava läbinute puhul tuleb eeldada piisavate teoreetiliste teadmiste olemasolu juristina tegutsemiseks. See aga ei pruugi tähendada, et igaühest, kes akrediteeritud õppekava läbib, peaks ilmtingimata saama ka suurepärane praktik, ehk täpsemalt – et igaühel õnnestuks omandatud teadmiste kasutamine isikute esindamisel erinevates kohtumenetlustes. Seda teatavat ja tegelikult normaalset vastuolu ei kõrvalda aga mingisuguse täiendava eksami tegemine. Ka selle eksami läbinu ei pruugi isikute esindamisel kohtumenetlustes olla edukas. Kontseptsioonist ei nähtu ühtegi asjaolu, mis annaks alust järeldada, et Kontseptsioonis pakutud täiendava eksami läbinu saaks edaspidi paremini hakkama. Seega üritab Kontseptsioonis väljapakutud eksami tegemine tagada edaspidi üksnes seda, mille tagamiseks on praegu ette nähtud akrediteeritud õppekava läbimine. Ei midagi enamat.

1.3	Kontseptsiooni tegemisel on jäänud põhjendamatult tähelepanuta asjaolu, et kohtumenetluses on isikute õiguste tagamisel oluline roll kohtutel. Juhul, kui kohus märkab, et menetlusosaline jääb ebakohase kaitse või esinduse tõttu menetluses vajaliku ja asjakohase abita, on kohus kohustatud seda menetlusosalisele selgitama ja vajadusel võtma tarvitusele abinõusid asjatundliku õigusabi tagamiseks. Seda sõltumata asjaolust, kas kaitsjaks/esindajaks on menetluses lihtsalt jurist või näiteks vandeadvokaat. Ja sõltumata ka sellest, kas kaitsja/esindaja on teinud veel mingisuguse täiendava eksami lisaks akrediteeritud õppeprogrammi läbimisele või mitte. Ometi ei ole Kontseptsioonile lisatud andmeid selle kohta, kui sageli ja millistes menetlustes on isikute õigused jäänud ebapädevate kaitsjate/esindajate tõttu kaitseta. Selliste andmete puudumisel on aga ülimalt raske, kui mitte võimatu, otsustada selle üle, milline on olemasoleva süsteemi muutmise vajadus ja kõige otstarbekam viis.

1.4	Riigi asi on tagada asjatundliku õigusabi kättesaadavus. Unustada ei saa seda, et "posijad" olid ja on ka edaspidi ning riik ei peagi nendega seonduvat reguleerima. Kui "tädi Maali" käib oma muredega posija juures, siis ta käib seal ka pärast seda, kui osad juristid teevad täiendava juristieksami. Riik peab aga tagama, et posija kõrval oleks kättesaadav ka ametlik ja asjatundlik õigusabi. Ühtse täiendava juristieksami tegemine sellise õigusabi kättesaadavust ei taga.

2. Kontseptsioon aitab koostajate arvates lahendada konkurentsi küsimused õigushariduse turul
(Selles osas märgivad Kontseptsiooni autorid, et meil on kolm kõrgkooli, kus on võimalik õigusteaduse magistrikraadi saamine, samuti seda, et peale Eesti Vabariigi diplomite on meil kohustus tunnustada ka teistes riikides väljaantud diplomeid)

2.1	Kontseptsiooni lähenemisnurk kõnealuses küsimuses on arusaamatu. Olukorras, kus magistriõpet annavad vaid kolm kõrgkooli, ei tohiks ju üldse probleeme olla. Väide, et ühtse eksami näol ei ole tegemist haridussüsteemi osaga, jääbki vaid väiteks – väljapakutust kumab läbi otse vastupidine, see, et uus eksam pretendeerib just nimelt kindlale kohale haridussüsteemis (soovitus asuda eksamit tegema kohe magistriõppe järgselt; soov saada teadmistepõhist "juristide pingerida"; kava mitte lugeda võrdseks senist töötamist juristieksamit nõudval ametikohal juristieksami läbimisega; plaan hakata võrdlema erinevaid kõrgkoole ja neis antava õigushariduse kvaliteeti eksami tulemuste alusel; asjaolu, et eksam ei eelda vähimaidki kutseoskusi ega arvesta nende olemasoluga vaid vastupidi). Seejuures ei ole Kontseptsioonist näha, et väljapakutut oleks eelnevalt arutatud nende väheste, s.o kolme kõrgkooliga. Kontseptsioon seab ilmselgelt kahtluse alla praegu kõigis meie kõrgkoolides antava õigushariduse kvaliteedi (samas ei ole esitatud sellise kahtluse aluseks olevaid objektiivseid lähteandmeid) ja rõhutab muuhulgas vajadust hinnata erinevate kõrgkoolide poolt antava hariduse taset. Ilmselt on selliseks kvaliteedi kontrollimiseks ka teisi, oluliselt lihtsamaid meetodeid. Nii võib saada andmeid ka praeguste eksamikomisjonide (kohtu, advokatuuri, notariaadi, prokuratuuri omad) käest, ilmselt võib kaaluda võimalust kas näiteks kõrgkoolidevahelise komisjoni moodustamist või ka mõnda muud varianti. Kontseptsioonist nähtuvalt ei ole neid variante aga kaalutud. Ka ei selgu, miks seda pole tehtud.

2.2	Mis puudutab asjaolu, et peale Eesti Vabariigi diplomite on meil kohustus tunnustada ka teistes riikides välja antud diplomeid, siis siit hargneb välja mõneti filosoofilisem küsimus. Soovides ühinemist Euroopaga, oldi ju laiemas plaanis seda meelt, et (ilmselt ka) õigusalane teenus saaks vabamalt liikuda – nii meilt välja kui ka meile sisse. Kummastav on soov asuda nüüd selle teenuse võimalikku liikumist takistama. Loomulikult on mõistetav, et mujal juristihariduse saanud isik ei trügi siinsel õigusmaastikul õigusabi osutama juhul, kui ta seda mingil põhjusel osutada ei suuda. Kui keegi seda siiski teeb, siis selle jaoks on kaitsemehhanism olemas – kohus kõrvaldab selle kaitsja/esindaja ja asendab kohasega. Kui mujal juristihariduse saanud isik aga suudab ka meil asjakohast õigusabi anda, siis ei tohiks selles olla küll mitte midagi taunimisväärset.

3. Kontseptsioon aitab koostajate arvates lahendada küsimust killustatud ja ebaülevaatlikust kutseeksamite süsteemist
(Kontseptsioonis märgitakse, et igal õiguse valdkonna kutsealal tegevuse alustamiseks tuleb teha eraldi eksam. Selline süsteem on kujunenud üleminekuühiskonnas toimunud arengute käigus ning seda ei saa pidada teadliku ja kaalutletud valiku tulemuseks. Seejuures leitakse, et seni eri valdkondades toimunud eksamitel on olnud kaks eemärki – õigusalaste teadmiste kontrollimine ja üldjuhul ka parimate teadmistega isiku(te) väljaselgitamine)

3.1	Õige on Kontseptsiooni väide, et eksamisüsteemid on killustatud – samas ei nähtu, milles seisneb sellise killustatud süsteemi negatiivne külg. Need aspektid, mis Kontseptsioonis on välja toodud – komisjonide töö vähene koordineeritus, eksamil küsitavad küsimused ja lahendatavad kaasused selguvad sageli alles eksamipäeva hommikul, ilma, et eksamit läbi viiv komisjon oleks neid eelnevalt ühiselt arutanud ja lahenduses kokku leppinud, lahenduskäigud ei ole avalikul kättesaadavad – ei ole tõsiseltvõetavad ega saa olla aluseks olemasolevate süsteemide lõhkumisele. Need küsimused on lahendatavad ilmselt oluliste pingutusteta ka iga süsteemi siseselt (muidugi vaid osas, mis on iga kutseala eksamisüsteemile vajalik). Etteheitena kumab Kontseptsioonis ka väide, et praegu ei ole eksamite küsimused ja lahenduskäigud avalikult kättesaadavad, kuid peaksid olema õppematerjaliks kõrgkoolides. See väide on vähemalt kohtunikueksami osas asjatundmatu ja -kohatu. Praegu koosneb kohtunikueksam kahest osast – kirjalikust ja suulisest. Kirjalikus osas teeb eksamineeritav kohtulahendi kahes erinevas kohtuasjas (mitte väljamõeldud õppekaasuses, milles võiks kõne alla tulla eksamineeritava „subsumeerimismasina“ oskuste hindamine). Kohtuasjad on igal korral erinevad, seetõttu ei ole eelmise või üle-eelmise kohtuasja materjalide ja lahenduste avaldamine õpetuseks küll mitte ühelegi kohtunikuks kandideerijale ega ka kõrgkooli õppurile – pigem võiks õppematerjalina kasutada näiteks Riigikohtu lahendeis sisalduvat. Praktika näitab seda, et arvestatavad on sageli erinevad lahenduskäigud ja nende kasutamine on andnud väga häid lahendeid. Kontseptsiooni koostaja arusaam, et õige lahendini jõudmine on võimalik vaid „teatud tehteid mingis kindlas järjekorras tehes“ on sügavalt ekslik ega tugine tõenäoliselt millelegi enamale kui koostaja enda „tarkusele“, et midagi lasti koolis teha üksnes ühes kindlas järjekorras. Suuline eksamiosa keskendub aga mitte pelgalt menetluse juhtimise teoreetilistele küsimustele vaid ka kandidaadi praktilisele kokkupuutele erinevate menetluste ja kohtuniku rolliga.

3.2	Nõustuda tuleb Kontseptsiooni väitega selle kohta, et praegune süsteem on kujunenud üleminekuühiskonnas toimunud arengute käigus, paljasõnaline ja ekslik on aga seisukoht, et seda ei saa pidada teadliku ja kaalutletud valiku tulemuseks. Vastupidi, sellest, et tegemist on olnud teadlike ja kaalutletud valikutega, annab tunnistust asjaolu, et neid valikuid on muudetud – nii on muutunud ka kohtunikuks kandideerimise mehhanism ja eksami- ning ettevalmistussüsteem. Muudetud on neid süsteeme ka teiste kutsealade puhul. Seejuures on eksamid senini teeninud (tõenäoliselt kõigis kutsevaldkondades) eelkõige just kahte eemärki – kontrollida teadmisi ja valida välja (just sellele kutsealale) parimate teadmistega isik. Kontseptsioonist ei nähtu, et kutsealade eksamisüsteemid neid ülesandeid praegu ei täida või et neid ülesandeid täidetakse puudulikult.

3.3	Murelikuks teeb Kontseptsiooni koostaja lihtsustatud arusaam eksamist ja eksamineeritavale esitatavatest nõuetest, mis väljenduvad Kontseptsioonis väljapakutud eksamikorralduses – ühest küljest leitakse, et eksami tulemus peaks näitama eksamineeritava juriidilise mõtlemise oskust, teisalt arvatakse, et sellise mõtlemise oskust ei peaks hindama mitte eksamikomisjoni liikmed vaid keegi ametnik ja seda etteantud trafarettvastuse alusel.

3.4	Kontseptsioonis on viidatud praeguste eksamikomisjonide tegevuse koordineerimatusele. Ilmselt on tegemist etteheitega, mis vajaks lähemat selgitamist. Komisjoni töö sõltub eelkõige selle komisjoni liikmete pühendumisest ja ressursist, mis komisjoni tööks on antud. Ka tulevane, s.o Kontseptsioonis väljapakutav komisjon peab need küsimused lahendama – kui ka seal on isikuid, kes pole piisavalt pühendunud või ei tagata komisjoni vajaliku abitööjõu ega muu ressursiga, ei hakka ka see komisjon neist probleemidest üle saama. Kontseptsioonist ei selgu, kuidas on nende küsimuste lahendamine võimalik uue eksamikomisjoni + eraldi kutsevaldkondade konkursikomisjonide tegutsemise korral, aga võimatu praeguste eksamikomisjonide puhul.

3.5	Kontseptsiooni väide, et praegune kutseeksamikomisjonide süsteem on ebaülevaatlik, on arusaamatu. Iga kutseala siseselt on võimalik saada täielik ülevaade eksamisüsteemist. Samuti pole seni tõstatatud vajadust erinevaid süsteeme läbivaks ülevaatlikkuseks…

4. Kontseptsioon aitab koostajate arvates lahendada ettevalmistussüsteemi ebaefektiivsuse
(Siinkohal tuuakse praeguste puudustena esile asjaolud, et noore juristi elu ei ole piisavalt kerge, samuti ei soosi olemasolev süsteem oma kutsealal karjääri teinud juristide kandideerimist eelkõige notariks ja kohtunikuks, ka tuleb näiteks kohtunikuna asuda tööle ilma kohanemisajata. Samuti rõhutatakse vajadust katseajal kontrollida, kas ametisse saanud isik on ametikohale sobiv)

4.1	Nõustuda tuleb sellega, et olemasolev süsteem (silmas peetakse kohtunikuks saamise süsteemi) ei ole kõige parem. Samas ei paku Kontseptsioon olemasolevatele probleemidele ühtegi arvestatavat lahendust.

4.2	Kontseptsioon ei ürita lahendada erinevate kutsealade probleeme. Sisuliselt on nimetatud kontseptsiooniks vaid n.ö kastide tõstmist teistesse kohtadesse (nt kui praegu toimub kohtuniku-kandidaadi kutseoskuste väljaselgitamine enne tema kohtunikuna ametisse nimetamist, siis uue süsteemi järgi hiljem; kui praegu eeldatakse teatava kogemuse ja kohtunikuameti ja menetluse juhtimise olemuse tundmist enne kohtunikueksami tegemist, siis uue süsteemi järgi hakkab eksamineeritu tutvuma selle kõigega alles hiljem; kui praegu saab kandidaat kujundada oma lõpliku soovi kohtunikuametit pidada enne seda, kui ta ametisse nimetatakse, siis uue süsteemi järgi saab kandidaat kokkupuute igapäevase kohtunikutööga alles pärast ametisse nimetamist; jne). Kontseptsioonis väljapakutud ettevalmistus on kutsealale enam koormav, samuti suurendatakse riske nii kohtuniku ettevalmistuse kui ka personalivaliku koha pealt – kui praegu on kohtunikuks kandideerimas kolm väga head kandidaati, siis saame eelnevalt kujundada oma arvamuse igaühest ja valida hetkeolukorras parima, kontseptsiooni kohaselt tuleks üks kolmest nimetada ametisse ja seejärel pikema aja jooksul vaadata ja kontrollida, kas tegime õige valiku, teiste kandidaatidega võrdlusmomentigi ei saa tekkida. Samas kõik see, mis enne, tuleb ka Kontseptsiooni järgi ära teha – ainus vahe on selles, et Kontseptsioonijärgses olukorras on isik juba kohtunikuks nimetatud. Eluaegselt. Ja veel – kui praegu läbivad kõik kohtunikukandidaadid julgeolekukontrolli, siis Kontseptsiooni kohaselt läbib selle vaid ametisse nimetatav. Ometi võib just julgeolekukontrolli käigus kogutud teave osutuda oluliseks, kui mitte määravaks, isiku ametikohale sobivuse üle otsustamisel (Kontseptsiooni kohaselt tähendaks julgeolekukontrolli mitteläbimine konkursi luhtumist ja uue väljakuulutamist…).

4.3	 Arusaamatu on Kontseptsiooni seisukoht, et ühtne juristieksam motiveerib enam, kui praegune kutseeksam. Oluline on hoida lahus haridusnõuded ja kutsenõuded – praegused ettevalmistussüsteemid tagavad kandidaatide vastavuse kutsenõuetele, ühtse juristieksami korral ei ole see aga enam päris üheselt selge. Mis puudutab aga eksami osa kutsenõuetele vastavuse väljaselgitamisel üleüldse, siis on tõepoolest võimalik, et kohtuniku ametikoha täitmisel on eksam kui selline oma aja ära elanud.

4.4	Kohanemisaeg, katseaeg ja osaline koormus. Kohanemisprobleeme ühtne juristieksam ei kõrvalda. Küll on need kohanemisprobleemid minimeeritud praeguse ettevalmistusteenistuse puhul. Katseaja (seejuures n.ö topelt katseaja – katseaeg ja noorkohtuniku aeg) kohaldamine eluaegselt ametisse nimetatud kohtunikule on meie õigusruumis midagi uut ja vajaks kas Kontseptsioonis pikemat lahtiseletamist või Põhiseaduse muutmist. Kontseptsiooni jutt kavandatavast noorte kohtunike osalisest koormusest ja osalisest pädevusest on eluvõõras – I astme kohtus on asja arutamine reeglina ainuisikuline ja raske on ette kujutada kohtunikku, kes ei juhi ise menetlust (huvitav, kes siis juhib) ega tee ise asjas lahendit (kes siis teeb?). Praegune ettevalmistusteenistus ja kohtunikuks kandideerijate sobivuse kontroll ei võimalda sellisel isikul kohtunikuks saada, kes ei ole suuteline menetlust juhtima ega kohtulahendit koostama. Seega võib väita, et praegune süsteem on oluliselt efektiivsem, probleemivabam ja mõistlikum. Osalise koormuse osas ehk veel niipalju, et oma tööaega reguleerib kohtunik ise.

4.5	Vähetähtis ei ole majanduslik argument. Kontseptsioon soovib parandada nii juristide kvaliteeti kui ka muuta efektiivsemaks seni väidetavalt kutsealade eksamikomisjonide mõneti ebaefektiivset tegevust. Samas ei anna Kontseptsioon vähimatki alust arvata, et ühe suure eksamikomisjoni loomine annaks praegusest paremaid tulemusi. Seda põhjusel, et praegused komisjonid on planeeritud alles jätta ja anda neile lisa (kontrolli) funktsioone. Seega jäävad senised komisjonid sisuliselt alles, alles jääb ka nende komisjonide teenindamise vajadus ja kutsealade vähemalt osad esindajad peavad lisaks „oma“ konkursikomisjonis osalemisele hakkama osalema ka ühtse juristieksami komisjonis.

4.6	Õigeks ei saa pidada Kontseptsioonis kavandatud eksamikomisjoni liikmete nimetamist justiitsministri poolt. Täidesaatev võim ei tohiks (ja kohtunike puhul on see lausa põhiseaduse tasandil lubamatu) oluliselt osaleda Kontseptsioonis märgitud kutsealade komplekteerimisel (juristieksamile hinnangu andmine paistab olevat selle komplekteerimise juures aga keskse tähtsusega).

4.7	Kontseptsioonist ei selgu, kes ikkagi peavad või täpsemalt – kellel tuleb ühtne juristieksam sooritada. Kui esialgu käib jutt justkui kohtunikest, prokuröridest, advokaatidest ja notaritest, siis hilisemalt selgub, et sama eksam on ette nähtud valdavale osale juristkonnast. Kahtlemata on sellises olukorras mõistetav kutsealade soov hiljem täiendavalt konkureerijaid/kandideerijaid kuidagi, võimalik, et kasvõi varjatult (nt vestluse käigus) testida. Seda põhjusel, et ootused kohtuniku ja näiteks kohtunikuabi või prokuröri abi kutseoskuste osas on ilmselgelt erinevad. Kontseptsioonist ei ole aru saada, miks on juristieksami tegemine vajalik ka ametite puhul, kus iseseisev otsustusõigus on oluliselt piiratum kui näiteks kohtunikel, prokuröridel, advokaatidel, notaritel.

4.8	Kontseptsioon on võtnud kohtunikuks saamise „hüppelauaks“ kohtunikuabi ametikoha. Selline arusaam on põhimõtteliselt ekslik – kohtunikutööga võimaldab sisuliselt enam tutvuda nõuniku ja konsultandi ametikoht. Samuti on kohtunikutööga oluliselt enam kursis vandeadvokaadid ja ringkonnaprokurörid.   

5.	Veel olulisest

5.1	Ühest küljest soovitakse ühtse juristieksami tulemuste alusel koostada juristide pingerida. Samas nenditakse, et eksamitulemused ei määra lõplikult(?) ära konkursi tulemust – iga kutseala konkursikomisjonil on õigus eelistada ka madalama tulemusega kandidaati. Sellisel juhul kaotab ühtne eksam ja eriti pingerida suuresti oma kavandatava tähenduse kui kutsealade konkursikomisjonid võivad väidetavalt „paremaid“ kandidaate kõrvale jätta. Eksamite kohta veel vast niipalju, et kuna erinevatel eksamitel lahendatakse erinevaid ülesandeid/kaasusi, ei ole erinevate eksamite tulemused ka omavahel üks-üheselt võrreldavad. 

5.2	Kontseptsiooni aluspõhimõtetes on muuhulgas märgitud, et praegu erinevatel kutsealadel tegutsevad juristid juristieksamit sooritama ei pea (kõlab nagu kingitus?), küll tuleb neil isikutel teha juristieksam kui nad peaks soovima kandideerida teise ametisse, mis eeldab juristieksamit. Need aluspõhimõtted on täielikult lahti selgitamata. Ka ei selgu, kuidas on need väidetavad põhimõtted seotud kontseptsiooni enda või tema eesmärkidega. Pigem nähtub siin Kontseptsiooni koostaja soov anda hinnangut erinevatel aegadel omandatud juristiharidusele üldse ja hinnata seeläbi eri (põlvkondade?) juristide kvalifikatsiooni/teadmisi/kutseoskusi. Selline Kontseptsiooni koostaja taotlus on aga kohatu ja väljendab ilmselgelt usaldamatust eranditult ka kõigi kutsealade konkursi/eksamitulemuste osas. 

5.3	Kuigi Kontseptsioon kavandab muuta oluliselt senist kutsealade eksamisüsteeme ja paneb kahtluse alla seni kutsealade komisjonide eksamid läbinud juristide teadmised, kvalifikatsiooni ja kutseoskused, ei leidu selles vastust lihtsale küsimusele – kas praegu kutsealade läbiviidavad eksamid on liiga kerged või liiga rasked. Näiteks valdavale enamusele (eeldada tuleb ju seda, et suur osa eksamile tulijaist teeb selle eksami ära – muidu ikalduks kogu õigusabi süsteem!) kohtunikuabidele, konsultantidele ja õigusteenust pakkuvatele mitteadvokaatidest juristidele. Kui eksamid on liiga kerged ja nõudeid tuleks karmistada, siis võiks tulla kõne alla senistele süsteemidele etteheidete tegemine. Kui aga liiga rasked, siis on õigustatud vastupidine küsimus – kas või miks on vaja senist taset allapoole lasta. Praktilisest kogemusest Kohtunikueksamikomisjonis julgen väita, et kohtunikuks saamiseks tuleb teha eksamid, mis kohe kindlasti ei ole kerged. Sama võib täie kindlusega väita ka nii notarieksami kui ka vandeadvokaadi eksami kohta. Seega jääb Kontseptsioonis vastuseta küsimus, miks tuleks saavutatud taset allapoole lasta.

5.4	Selgitamist vajavad Kontseptsiooni väljatöötamise tagamaad. Möödunud aastal õnnestus justiitsministeeriumis selgitada kohtunikueksamikomisjonile teadaolevaid ja kohtuniku ettevalmistusteenistusega seonduvaid probleeme. Tol ajal avaldati selget tahet võtta erinevate kutsealade esindajad ümarlaua juures kokku, et ühiseid probleeme ühiselt ka arutada. Rohkem kokku tuldud ei ole, probleeme koos arutatud ei ole, juristieksamit kavandades pole plaane arutatud ka kõrgkoolide esindajatega. Enam vähem teha on keeruline...

6.	Kurb kokkuvõte
Ühtne juristieksam ei lahenda kindlasti õigusteenuse probleeme. Ka ei ole see kohane vahend korraldamaks konkurentsi õigushariduse turul. Selle eksami sisseviimine ei tee mingilgi moel efektiivsemaks kohtuniku ettevalmistusteenistust ega loo selgust killustatud konkursside süsteemi. Eksam saab küll tuua selgust killustatud kutseeksamite süsteemi, kuid seni pole arusaadav, kas „just sellist“ selgust on vaja. Seega pole Kontseptsioonis kavandatud ühtne juristieksam sobilik vahend Kontseptsiooni eesmärkide saavutamiseks. Ka ei lahenda Kontseptsioonis väljapakutud „uus süsteem“ probleeme kohtuniku ettevalmistusteenistuse vallas. Kontseptsiooni rakendamist tuleb vältida.

7.	Pisut positiivset ehk lihtsad lahendused meilt
Haridusküsimused lahendab õppekavade akrediteering. Ebakohased kaitsjad/esindajad nii meilt kui mujalt praagib välja elu(konkurents)/kohus.
Kohtunike ettevalmistusteenistuse probleemid on Kontseptsioonis enamuses välja toodud. Lahendusi ei tuleks kaugelt otsida. Üleminekuperiood, kus kogu õigusruum muutus tohutu kiirusega, on möödas. Ilmselt vajaks lahendamist küsimus, kas pole Eksam, kui kohtunikuametisse saamise kriteerium, oma aega ära elanud – temast on saanud pigem takistus kohtunikuametisse heade kandidaatide leidmisel. Pole vaja ilmselt selgitada, et tõenäoliselt parimad kandidaadid kohtunikuametisse saavad tulla vandeadvokaatide, ringkonnaprokuröride ja kohtunõunike/konsultantide hulgast. Tõenäoliselt on mööda saamas ka aeg, kus kohtusüsteem peaks ise tegelema kohtunikukandidaatide ettevalmistamisega (madala)palgalistel ametikohtadel. Tuleb leida võimalus lasta kohtunikuks kandideerivatel vandeadvokaatidel ja ringkonnaprokuröridel ilma täiendava eksamita teatud praktiseerimist kohtutes mõne kohtuniku juhendamisel. Advokaat ei kaotaks seejuures oma klientuuri, prokurörile võiks võimaldada samaaegselt ka kergemat koormust põhitööl (advokaat peab oma tööaja ise korraldama). Praktiseerimise lõpul saab praktiseerija juhendajalt ja näiteks kohtumajalt ja maakohtult iseloomustused/soovitused. Samasugused iseloomustused/soovitused saab ka kohtunõunik/konsultant. Vaba kohtunikukoha tekkimisel saavad nad kõik ka sellele kohale kandideerida, läbivad ka julgeolekukontrolli – oma valiku ja eelistuse saavad teha nii maakohus kui ka konkursikomisjon, lõpliku valiku, keda esitada presidendile, teeb Riigikohtu üldkogu. Ja ei mingeid ühe- ega kahekordseid katseaegu, hilisemaid kohanemisprobleeme, osalisi koormusi ega erivajadust ninnu-nännutamiseks ja pidevaks kontrolliks. Süsteem selge, lihtne, (suhteliselt) odav, kiire ja efektiivne. Siin mõnel real pakutut ei saa muidugi lugeda Kontseptsiooni alternatiiviks, kuid seda võiks vaadelda kui üht võimalikku peateed kohtunikuks saamisel. Sedagi pelgalt idee tasandil.