Pärimisseadus aastal 2006 – kas pärimisõigus Eesti Vabariigis on tagatud?

Ivo Mahhov
Advokaadibüroo Välisõigusabi vandeadvokaat

Põhiseaduse § 32 ütleb, et pärimisõigus Eesti vabariigis on tagatud. Õigus saada pärandvara omanikuks ei saa aga realiseeruda, kui  ühiskonnas
1. pole teadvustatud pärima õigustatud isikute informeerimise vajadus,
2. ei funktsioneeri reaalselt potentsiaalsete pärijate tegelik teavitamise süsteem.

I. Informeerimise vajadus on tänaseks selgelt teadvustatud õigusteoreetikute poolt (väljenduseks vaidlused selle üle, milline vastuvõtusüsteem tagab paremini äraoleva pärija õigused). Õiguspraktikas seda tänaseni veel selgelt teadvustatud pole. Nii kohtab kohtuistungitel siiski veel arutelusid sellest, kas see, et potentsisaalne pärija ei teadnud pärandvarast või notari poolt määratud pärandi vastuvõtmise tähtajast, on ikka mõjuv põhjus pärandi vastuvõtmise tähtaja ennistamiseks või mitte. 

Võrdluseks – samal ajal ei ole vaidluse all see, et tehingu tühistamise üheks aluseks on oluline eksimus  (TsÜS § 92 – ebaõige ettekujutus tegelikest asjaoludest).
Pärandi vastuvõtmise tähtaja möödalaskmine võib aga olla (miinusmärgiga) samatähenduslik eksimusega tehingus. Kui tehtud tehingu korral on olulise eksimuse korral võimalik tehing tühistada, siis pärandi tähtaja ennistamist võib nimetada instrumendiks, mis lubab parandada ebaõigluse samadel asjaoludel tegemata jäänud tehingu korral. Seega räägib ka õiguse analoogia sellest, et ebaõige ettekujutus tegelikest asjaoludest (näit pärandvarast või pärandi vastuvõtu tähtajast mitteteadmine) peab olema piisavaks põhjuseks pärandi vastuvõtmise tähtaja ennistamisel.
   
II. Tähtis on õiguse tagamisel see, kuidas õigustatud isikut tegelikult teavitatakse. 

Selleks, et tuua edasiminekut potentsiaalsete pärijate õiguste paremas tagamises, ei ole tingimata vaja ette võtta nii kardinaalseid pöördeid nagu vastuvõtusüsteemi muutus. Samasuguse efekti annavad ka lihtsad seadustäiendused, mida on võimalik sisse viia ilma suuremate raskusteta:

1. Sõnaselgelt saaks pärimisseaduses sätestada, et pärandi vastuvõtmise tähtaja ennistamise mõjuvaks põhjuseks on pärimisasjas olulist tähtsust omavate asjaolude mitteteadmine.
2. Võib sätestada, et pärandi vastuvõtmise tähtaja kulg algab hetkest, mil pärima õigustatud isik sai oma õigusest teada.
3. Täpsemalt saaks reguleerida notari kohustusi menetlusosaliste informeerimisel ning nende tahte väljaselgitamisel. 

Praegu piirdutakse sageli teadaandega Ametlikes Teadaannetes. Seda praktikat ei saa ilmselt õigeks lugeda. Võrdluseks – tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 317 kohaselt toimub menetlusosalise teavitamine avaldamisega Ametlikes Teadaannetes vaid sel juhul, kui otsene teavitamine pole õnnestunud või võimalik.